Maskinerna redo.
Halv maskin framåt!
Full kollisionshastighet!
Professorn?
Mår ni bra?
Alla dessa män hade inte ens en chans.
De var sjömän, precis som jag,
mördade av monstret ni vill bli god vän med.
Sluta, Ned!
Inte vet jag hur professorn mår,
men jag känner mig som en kniv jag stack i ryggen på en vän.
Ner i era hytter!
Jag har fått nog.
Skaderapport, kapten.
Roder samt styrbords dykfenor är ur funktion.
Samla mannar till reparationsarbete. Vi gör en provisorisk lagning.
Ja, kapten.
Jag bad er att gå.
Ni bad mig också följa med i land
för att visa mig mänsklig grymhet.
Varför? För att rättfärdiga detta?
Ni är en mördare. Och en hycklare tillika!
Därute ligger beviset.
Det kallar ni mord? Även jag kan se mord!
Inte skrivet i de drunknandes ansikten,
men i ansiktena på tusentals döda!
Där syns mördarna, dödens handelsmän. Jag är hämnaren.
Är mord förbehållet
den förhatliga nation som fråntagit mig allt?
Allt utom min hemlighet,
min undervattensbåt och dess drivkraft.
De försökte. De satte mig i fängelse. Då de misslyckades...
Då de misslyckades,
plågade de min hustru och min lille son till döds.
Vet ni vad kärlek är, professorn?
Det tror jag.
Men ni känner inte till den makt som hatet förfogar över.
Det kan uppfylla hjärtat, just som kärlek gör.
Ni har mitt deltagande.
Men det är ett uselt surrogat.
Explosionerna skakade om allting.
Jag försökte bara städa upp litet.
- Får jag tala med professorn? - Om vad då?
Jag tror att saker och ting har gått för långt.
Mord bekommer honom inte alls. Jag tror att han gillar det.
Det tror du dig vara säker på?
Absolut säker?
Jag kan bara döma honom efter vad jag har kunnat observera.
Du har ingen rätt att döma honom. Du vet ingenting om kaptenen.
Han har användning för mig.
Och världen har användning för honom.
Det måste jag övertyga honom om.
Då han inser det, blir han sin egen strängaste domare.
Förstår du?
Som ni vill, kapten.
Gå nu. Låt mig vara i fred.
Kallade du mig kapten?
Ja, det gjorde jag.
Jag tyckte det fanns vissa likheter.
- Har du sett nog? - Jag vill tala med dig.
Din snokande lilla hyena! Var det här professorns idé?
Det är professorn som jag vill tala om.
Du hade rätt. Han står på Nemos sida nu.
Visst hade jag rätt. Och visst snokade du.
Jag har jämt vetat om att du stal mat och skatter.
Jag berättade inte för en själ. Jag var glad, vi kan behöva det en dag.
Sen när behöver jag dig?
Vi behöver varandra. Låt oss bli vänner.
Bli vänner? Rymma, det är vad jag vill.
Jag också. Med dig.
Vi måste rädda professorn mot hans egen vilja.
Du sade något om en plan. Stämmer det?
- Jo, visst har jag en plan. - Och?
Problemet är att den inte fungerar.
Jag fattar inte hur de navigerar här.
Inget är nedskrivet. Ingen kurs, ingen färdriktning, inget alls.
Visste vi vart vi är på väg, skulle vi ha en chans.
Inga problem.
När jag läste professorns dagbok, fick jag Nemos planer klara för mig.
Vi är på väg till Vulkania.
- Vulkania? - Ja, det är Nemos bas.
Varför sade du inte det förut? Det här har jag ju väntat på!
- Verkligen? - Javisst!
Vulkania!
Jag ska ta mig en titt på sjökorten.
Varför inte?
Jag behöver hela besättningen.
- Du får stå vakt. - Ja, sir.
- Håll utkik efter styrman. - Ja, sir.
Ned!
Lägg tillbaka dem! Han kommer.
Visst!
Snabba på! Han kommer!
Nära ögat, kompis.
Jo.
- Det här är Nemos kajuta. - Ja.
Inte illa, va?
Kanske...
Vi måste härifrån. Hittar dom oss i kajutan är vi...
- Vad är det? - Ge mig penna och papper! Fort!
- Varför? - Jag har hittat något.
Jaså?
Ser du? Alla distanserna är utmätta härifrån.
Det stämmer.
Krumcirkeln! Fort!
Få se om jag kan räkna ut det här. Longitud...
- Tyst!
Se här, ta en cigarr!
Hon gillar dem!
- Vill du ha en till? Får jag en kyss? - Du har hand med djur.
Och damer. De äter inga cigarrer...
Var tyst!
- Du får mata henne. - Visst.
Du ska få en cigarr. Här. Varsågod.
Jag tycker om dig med. Jag ska se om jag kan hitta en till.
- Sluta leka med henne! - Jag leker inte!
Var tyst bara. Snäll flicka.
Ät inte för fort!
- Vi slutför reparationerna på basen. - Han kommer!
Nu går vi.
- Ater till 50 famnars fart!
Esmie!
Måste vidta undersökningar. Behöver prover. Skaffa dem!
- Prover? Vilka då? - På flaska. Raska på!
- Och bli inte upptäckt! - Nej.
Här finns allt från nudibranchia till ostron.
Ostronsäsongen är över. Häll dem i vasken. Jag behöver flaskorna.
Du får inte! De är ovärderliga.
Du tänker väl inte stoppa meddelanden i flaskorna?
Det var ju på Robinson Kruses tid.
Glömde du att vi lever på 1800-talet?
En sak till som jag glömde.
För att du spionerade på mig.
Jag vill aldrig se dig på fel sida om aktersidan.
Jag gillar inte att klå upp folk, men du förtjänade det, gossen.
Och jag som trodde vi var vänner.
Visst är vi vänner!
Kom an, smocka till mig! Smocka till mig!
- Menar du allvar? - Dräm till! Du kan ju inte missa.
Nu är vi kompisar.
Visst, skeppskamrat!
Nu ska jag berätta om mina planer.
Det må vara urmodigt med meddelanden på flaska,
men jag vet att det har fungerat.
- Sprit. - Ren sprit.
Vi silar bort grodynglen och spar spriten.
Den är ovärderlig.
Håll den här.
En som jag kände led skeppsbrott på Bahamasöarna.
Han och en kvinnlig medpassagerare, ensamma på en ö.
De hade gott om tid att fördriva,
så de skrev meddelanden
och la dem i tomma rombuteljer som de slängde i sjön.
En butelj hittades, och de blev räddade.
Hur är det?
Jag drack upp det.
Den innehöll en Flabellina oculina.
Arma kräk.
Flabellina oculina.
Hon lyder inte rodret, kapten.
Tvär helomvändning!
- Vad är det som hänt? - Vi verkar ha gått på grund.
Vad hände?
En olyckshändelse, kapten?
Det trasiga rodret satte oss på revet. Tidvattnet lyfter ut oss ikväll.
Vi ligger vid kusten av Nya Guinea. Vill ni gå i land?
Nej tack. Senaste landstigningen var förspel till mord.
- Titta efter läckor! - Ajaj, kapten.
En sådan chans kastar han bara bort!
Professorn har nog tappat i barlast.
Lukta! Ljuvligt som en änglakyss.
Torra land, kompis. Kokosnötter, mango och...
Infödingsflickor med kelsjuka!
Jag längtar så efter träd.
Jag med. Och professorn också.
Jag vet hur angelägen han är om att samla prover,
men Nemo ber han inte om några tjänster.
Varför kan inte du gå i stället?
Skulle jag väl kunna. Än du då?
Jag är idiot när det gäller att samla.
Skadar inte att fråga.
Ingen skada alls, kompis.
Kapten, jag undrade,
eftersom professorn inte vill gå i land, får jag gå i hans ställe?
Vill samla lite prover och göra några anteckningar...
- Är ni tillräckligt kunnig? - Kunnig?
Professorn och jag har arbetat ihop i åratal.
- Och jag ror. Jag har en stark rygg. - Och stark rymningslust.
Jag är ingen desertör. Glad att vara ombord, kapten.
- Låt gå, ni har min tillåtelse. - Tack.
Men håll er på stranden. Infödingarna är kannibaler.
De äter både lögnare och hedersmän utan urskillning.
- Gör jollen klar! - Ja, kapten.
Stöt ut!
Jag ser inga kelsjuka infödingsflickor.
Lugna dig.
Vi blev ju tillsagda att hålla oss på stranden.
Jag går ingenstans.
Hallå!
- Kom hit! Fort! - Vad är det?
Titta! En djungelstig.
Du har planerat det här. Du vill rymma.
Och? Vi klarar det.
Då hade Nemo aldrig släppt iland oss.
Glöm inte kannibalerna.
Skit i kannibalerna! Så sa han för att skrämma oss.
Men jag kan inte lämna professorn.
Det ante mig.
Jag tar mig aldrig igenom djungeln. Du kommer fortare fram ensam.
- Hoppas du lyckas, Ned. - Visst lyckas jag.
Och var kanonbåt inom flottan ska jaga Nemo.
Snart skrattar vi åt det här när vi tar ett glas i Frisco.
Lycka till, Ned.
Hälsa professorn!
Hallå!
Vänta på mig!
Stick inte!
Vänta på mig!
Hallå!
Vänta!
Hallå!
Kannibaler! Hundratals kannibaler!
Kapten!
- Det vimlar av båtar! - De anfaller oss!
Självklart. Ni inkräktade på deras område,
så de har rätt att inkräkta på vårt.
De kommer ombord. Ge mig en harpun! Fort!
Stäng luckan!
På den här båten ger jag order, mr Land!
- Stig åt sidan! - Ja, kapten.
- Det här måste jag se. - Otroligt.
Ett mycket bra sätt att förhindra ovälkomna gäster.
En lätt elektrisk stöt.
Inte vidare gästvänligt, men oskadligt.
På tal om gästfrihet - min har ni missbrukat för sista gången.
Hur så?
Ni har oavbrutet trotsat mina order.
- Va? - Jag sade åt er vad fångar har att vänta.
Eftersom ni insisterar på det,
gör jag er nu till viljes.
- Slå honom i järn! - Vad är det frågan om?
Ni lämnade stranden i avsikt att rymma.
Ni återkom på grund av infödingarna.
- Det kommer ni att ångra. - Skepp rundar fastlandet, kapten.
När vi är loss från revet ska jag se till att ni aldrig bekymrar mig mer.
Jag borde ha stannat hos kannibalerna.
Ett krigsfartyg.
- Ett krigsfartyg? - Ner med honom.
För ner honom!
Alla maskiner klara!
- Vi måste komma loss från revet. - Ja, kapten.
Släng all barlast!
Ner under däck! Vi blir snart beskjutna.
Ja, kapten.
- Tvär helomvändning! - Tvär helomvändning, kapten.
Släpp ut mig ur den här stinkande hålan!
Professorn!
- Ett krigsfartyg, professorn! - Krigsfartyg?
Vi kommer loss!
- En man till vattentäta dörrarna! - Ja, kapten.
Nu stänger de dörrarna.
Vänta!
- Vänta! - Släpp ut oss!
Vänta! Vi är kvar härinne!
Vänta!
Ta över!
Hur mycket vatten i drivhöljet?
Fem fot och tilltagande, kapten.
Fram med reservaxeln!
- Fram med reservaxeln! - Vi måste spjärna.
Rakt emot.
Akteränden under läckan. Upp med spelet!
Spänn linan!
Hugg i!
Professorn!
Titta! Visarna rör sig inte.
Vi gick för djupt ner.
- Gör klar konsolerna! - Ja, kapten!
Konsoler på plats!
Allt klart, kapten!
På era platser! Maskinerna igång!
Luften blir snart bättre nu då fläktarna fungerar igen.
- Hur är det med er? - Tack, mycket bättre.
- Har vi slutat sjunka? - Lyckligtvis.
Bortom vissa gränser betyder människan och hennes ansträngningar föga.
Vi kom fem tusen fot bortom dessa.
Vi gick djupare ner än någon människa gjort.
Jättebläckfisk akter över, kapten!
Full fart! Alla maskiner!
- Nu har den oss. Full elektrisk stöt! - Ja, kapten.
- Ge den en stöt till! - Går inte, kapten. Elementen är utbrunna.
Vi får slåss på ytan. Besättningen till navigeringshytten.
Ja, kapten.
Släng all barlast! Upp med dykningsspaken!
Ni bekämpar på nära håll det envisaste av alla havsdjur.
Akta er för armarna!
De griper allt de når och kramar åt tills man dör.
Djurets sårbara punkt finns mitt emellan ögonen.
Fyrtio fot och på uppåtgående, kapten.
Var beredda!
Ur vägen!
Framluckan! Fort!
Dina män på styrbordssidan! Och ni kommer med mig!
Ge mig en harpun! Jag ska gå bakom den.
Stanna här!
Ur vägen!
Hit med ett järn till!
Se upp!
Ge mig er hand!
Det var som... Är du skadad, kompis?
Vad står på? Vad har hänt?
Mr Land.
Ni räddade mitt liv.
Varför?
Bra fråga.
Det finns bara en sak en karl kan göra
när han gjort en sådan idiotisk tabbe.
Vad då?
Dricka sig full.
Och flickorna kära om nätter med månen i skyn
En rövare som är sanningen nära
Det svärjag vid tatueringen min
Trevligt att du tycker om musik. Vi har mycket gemensamt.
Tack, raring. Kan man få något att dricka nu?
Okej.
Får det lov att vara en Flabellina oculina?
Kan rekommendera dem. Mycket goda.
Får det vara litet?
Du är den enda på den här skorven som förstår mig.
Får man en kyss?
Morrhåren kittlar. Får jag se på morrhåren.
Du borde raka dig, gullungen. Annars ser du snart ut som Nemo.
En vers till.
Det var gubben Nemo
Mask och fisk fick karlarna äta
Al till frukost
På sjögräsfat så hala av väta
De visste att vad de åt
Inte var någon biff, precis
Men bläckfiskbringan, den gick åt
Fast den stank på revets vis
Inte så högt, Ned!
Flabellina oculinorna gillar hon visst.
Glad du slipper sitta i finkan, Ned.
Visst, jag får ranta runt som jag vill. Snälla gamla Nemo.
Professorn är också lättad.
Det är ju första gången Nemo visat någon tacksamhet alls.
Hans tacksamhet ger jag katten i!
Det här är gräsligt.
Det kan du hälsa honom, från oss bägge.
Eller hur, Esmeralda?
Jag tar mig en liten tupplur. Du kan ligga där.
Stoppa om dig ordentligt. Jag vill inte att du fryser.
Godnatt, Esmie.
Min assistent berättade att ni tagit min dagbok.
Får jag fråga varför?
Jag för ingen logg på Nautilus,
och jag var nyfiken att se vad ni skrivit om kampen med bläckfisken,
särskilt biten som handlade om min egen räddning.
Enligt er utsago är mr Land en hjälte, i bästa skräpromanstil.
Det stämmer bara om ni anser ert eget liv vara skräp.
Ett sådant svar väntade jag mig av er.
Han är lika ledsen att han räddat mitt liv som jag vore om jag räddat hans.
Skillnaden är att jag hade aldrig ens försökt.
Den skillnaden ger Ned en värdighet ni inte längre besitter.
- Får jag säga något? - Det gör ni ändå. Tala!
Ni protesterar för mycket.
Jag vet att ni blev djupt rörd över Neds handling,
men ni skäms för att tillstå det.
Ni kan inte lita på era medmänniskor,
för i så fall skulle strukturen av er existens
som vilar på hatets och hämndens grundvalar,
störta samman runt er livslögn.
Ni är en knäckt man, i strid med ert hjärtas insikt.
Och ni är en mycket godtrogen man.
Godtrogen?
Ni är alltför lättpåverkad av era känslor.
Goda gärningar övervinner dåliga, ni litar på ytterligheter.
Världen är mer invecklad än så.
Godhet kan inte mätas i en så liten vågskål som mr Lands bravader.
Det han gör en dag kan han lika lätt göra ogjort den följande.
För att vara till nytta måste godhet vara konstant.
Den kräver styrka.
Vad ni kräver är fulländning.
- Den hittar ni aldrig. - Jag har redan funnit den.
Härnere. Världen utanför är ofulländad.
Om folk och nationer besatte den godhet jag talar om,
skulle jag med glatt hjärta dela med mig av allt det här
mina anteckningar, allt.
Har ni tänkt dela med er?
Det är enda skälet till att ni fortfarande lever.
Från och med det ögonblick ni steg ombord,
hoppades jag att ni skulle bli nyckeln till den plan jag tänkt ut.
Jag tänkte använda er som sändebud.
Men nu vet jag inte längre.
- Ni litar inte på mig? - Jo!
Men ni är och förblir optimist.
Tror ni verkligen att de skulle lägga ner vapnen och avskaffa slavlägren?
Ja, jag tror mig kunna övertyga dem. Låt mig försöka.
Vi närmar oss Vulkania.
Jag vill ni ska se omfattningen av de hemligheter
för vilka folk har jagat mig.
Kunskapen som kostat dem jag höll kärast livet,
den makt som ännu är min.
Energi som kan lyfta mänskligheten
ur helvetets djup upp till himmelen -
eller förinta den.
Då blir ni kanske mindre hågad att köpslå om något så dyrbart.
Vi får diskutera det när tiden är inne.
Vi har fått in ön, kapten.
- Varför stannar vi? - Krigsfartyg i sikte.
- Under vilken flagga? - Ingen flagga, kapten.
Jag förstår.
Där har ni ert svar, professorn.
De makter ni vill förhandla med har lagt oss i bakhåll för oss.
Äntringsstyrkan har redan stigit i land.
En mörk stund i historien, professorn.
De går över krönet om en halvtimme, kapten.
Om cirka tjugo minuter.
Allt måste förstöras innan de når lagunen.
- Klara för nedstigning! - Ja, kapten. Till dykningsposterna!
- Full fart framåt! - Dykningsposterna!
Fyra grader ner.
- Stopp i maskin! Ut med jollen! - Ja, kapten.
Varför all denna upphetsning, kapten?
- Vad står på? - Vi är framme vid vår bas.
Ön är omgiven av krigsfartyg.
- Av krigsfartyg? - Krigsfartyg!
Stöt ut!
- Gör allt klart ombord! - Ja, kapten.
Tag betäckning!
Titta! Där kommer de.
- Jag ska visa dem att vi är här. - Nej, Ned! Gör det inte!
Hallå!
Ni däruppe! Vi är vänner!
Skjut inte! Vi är vänner!
Där var vi som slängde ut flaskorna!
Vi är vänner! Vi skickade meddelandena!
Vilken uppskattning! Efter allt vi gjort för dem.
Då var det ni som fick hit krigsskeppen?
Någon måste slå ett slag för friheten.
Vi gjorde vad vi trodde var rätt.
Det rätta! Era idioter!
Det kommer att kosta världen tidernas viktigaste upptäckt!
Han gick i land för att förstöra allt.
Förstöra allt?
Det låter som om han tänker placera ut en bomb.
Alle man på plats!
Alla maskiner klara! Redo för dykning!
Ja, kapten. Klart för dykning!
Skall jag ta över?
Halvfart framåt!
Fyra grader ner.
Full fart framåt!
Slå av på maskinerna!
Alla spakar åtta grader ner!
Surra rodret!
Ja, kapten. Surra rodret!
Kapten!
Nu går Nautilus ner för sista gången.
Vi förstår, kapten. Vi följer er.
Vänta! Vad har det med oss att göra?
Jag ska dö och Nautilus dör med mig.
- Professorn? - Ja.
Om några minuter,
utbryter en oroligt kraftig explosion.
Min ö och hela mitt livsverk kommer att tillintetgöras.
Det är därför jag förde Nautilus...
hit,
till sin sista djupa viloplats.
Här får vi åtminstone dö i frid.
Låt varje man gå ner i sin hytt och bli kvar där.
Varför vill ni ta oss med er ner?
- Lås in dem i hytterna. - Ja, kapten. För ut dem.
Jag vill inte dö!
Jag går inte med på detta!
Kapten! Ni kan inte göra såhär.
Mer än våra liv står på spel.
Er framtidsdröm blev ju verklighet!
Jag ber er att tänka om!
En makt högre än min gör det omöjligt.
Men det finns hopp om framtiden.
Då världen är mogen
för ett nytt och bättre liv,
kommer allt detta att bli verklighet.
När Gud så vill.
Jag beklagar, Ned.
Ge inte upp! Vi är inte med i deras självmordspakt!
Stäng in honom i hytten.
Nu är det jag som ger order. Nu sticker vi härifrån.
Vi är uppe vid ytan.
Fram med jollen och stöt ut.
- Vart ska ni? - Dagboken.
- Ön exploderar vilken sekund som helst. - Jag måste hämta min dagbok.
Stöt ut.
Vad är det? Är han skadad?
Vi glömde Esmie.
Esmeralda, kom! Fort!
Skynda dig! Skynda dig!
Ner i båten! Kom nu!
Där går hon upp i rök!
Förlåt att jag smockade till er.
Vi hade inte tid med souvenirer.
Kanske du gjorde mänskligheten en tjänst.
Det finns hopp om framtiden.
Då världen är mogen för ett nytt och bättre liv,
kommer allt detta att bli verklighet.
När Gud så vill.